Buď len digitálne a s AI, alebo úplne offline.

Štyri dni v Katalánsku. Bez počítača, bez AI, takmer bez sociálnych sietí. Kúpil som si zápisník, aby som doň písal to, o čom budem premýšľať, a to, na čo na tejto ceste narazím a čo sa naučím.

7.5.2026 v prístave, v Barcelone

V zápisníku je zaznamenaný aj šofér, ktorý nás viezol do nášho ubytovania, muž, ktorý žije v Barcelone už desiatky rokov, hoci sa narodil na opačnej strane Pyrenejského polostrova, blízko hraníc s Portugalskom. Počas cesty popisoval napríklad napätie medzi katalánskou otázkou a španielskym centralizmom. Bol jednoznačne na španielskej strane.

Hovorili sme však aj o iných témach, odporučil nám miesta na navštívenie.

Na druhý deň sme sa vybrali do mesta. A okrem pekných výhľadov sme si odniesli aj veľmi nepríjemné zážitky.

V zápisníku sú zaznamenané, napríklad:

„7. mája, popoludní. Vedľajšia ulička, ktorá ide priamo z Barcelonety, desať metrov od nás, za bieleho dňa: niekto silou vytrhol cennosť priamo z rúk inej osobe a utekal."

Alebo:

„9. mája. Po druhý raz za tri dni, znovu približne desať metrov od nás, za bieleho dňa, vytrhnutie cennosti silou z rúk inej osobe a útek. Videli sme to z taxíka."

Za celý život som nevidel takúto krádež a teraz dvakrát za tri dni. Zaslúžilo by si to samostatný príspevok. Tak ako aj ďalšie poznámky, o ktorých tu ani nepíšem.

Materiálu mám dosť. Na všetko, čo som zažil, som si urobil názor a všetko som si zapísal. A až teraz, po návrate, to presúvam do digitálnej podoby. Tento postup mi dáva veľký zmysel.

DVA EXTRÉMY, ŽIADNY STRED

Odkedy si pamätám, som obklopený digitálnymi technológiami. Email, chatovacie aplikácie, projektové nástroje, všetko otvorené, neustále, či už som pracoval, oddychoval alebo cestoval, mobil som mal väčšinou v ruke. Jediné obdobie môjho dospelého života, kedy to neplatilo, bolo počas magisterského štúdia, keď som čítal filozofické knihy v knižnici, a keď niečo existovalo len v digitálnej podobe, vytlačil som si to a šiel som si to čítať do parku.

Mimo toho obdobia bol digitálny svet všade okolo mňa. Postupom času sa môj pocit zahltenia z neho stupňoval a moja pozornosť sa stávala čoraz roztrieštenejšou. Informačný smog v mojej e-mailovej schránke a v ďalších nástrojoch, ktoré používam na vedenie projektov, dosiahol bod, keď som cez neho už nevedel nájsť vlastné priority.

Tak som dospel k spôsobu, akým dnes pracujem: pohybujem sa v dvoch extrémoch, buď riešim všetko digitálne, prevažne cez AI agentov, alebo pracujem úplne bez počítača. Veci, ktoré sú pre mňa skutočne dôležité, si zapisujem na papier. Na stole mám asi dvadsať lístočkov s úlohami a projektami, ktoré ma čakajú, a svoje myšlienky a zistenia si zaznamenávam do papierového zápisníka.